I tidigare avsnitt...
- Pappa! - Det brann tio gånger bättre än olja.
Pumparna i oljeriggen klarade inte av det.
- Vad ger den den goda smaken? - Kardemumma.
Jag heter Tandy Bowen. Ni kände min pappa.
Du kan berätta för alla vad du såg.
- O'Reilly! - Nej!
Vad är det som är på tok?
Sjökräksöga, grodelår, läderlappsöga och hundetår.
Tand, pappa. Det är "hundetand", inte "tår".
- Är det därför min brygd inte funkar? - Och för att magi inte finns.
Vad kallar du då det där?
- Utsökt kemi. - Jag kan slå vad, Mina...
...att primitiva människor skulle...
Pappa! Vad håller du på med? Du får inte äta på jobbet.
Du är då vidskeplig för att inte tro på magi.
- Du kommer alltid hem, inte sant? - Och det ska jag göra än en gång.
Jag tror att jag har fått till den perfekta kakan.
Den doftar ljuvligt. Vad är det i den?
- Vad skulle du svara på den frågan? - "Ta reda på det själv."
- Så ta reda på det själv. - Visst.
- Det är "hundetand", eller hur? - Hej då, pappa.
Hej då, hjärtat. Vi ses snart.
God kväll, Tommy. Vad är senaste nytt?
Borren är kvar på 2 300 meter. Ingen skiffer ännu.
Temperaturen var uppe i 65 °C, men den lär gå ner igen.
Hur gick installationen? De ledande skyddsplattorna?
- De kom aldrig. - Va?
De sa att de berättat för dig.
Fortsätt till nivå 3 när ni kan.
Vad står på med skyddsplattorna, Sam?
De ska inte komma.
- Alls? - Det var vad jag fick höra.
- Hur mår din dotter, Ivan? - Jag måste prata med Bowen.
- Hur sa? - Nathan Bowen. Genast.
Varför tar det sån tid? Jag måste prata med...
Vad ska jag göra? Det där var min chans.
Duane såg min bror bli...
Han kunde satt det fanskapet bakom galler, och nu är han död.
Jag sa åt honom att göra det rätta.
Nu är han död. Vad ska jag göra?
Min pappa... Han sa att våra misstag är trappstegen som vi går uppför.
- Till vad? - Jag vet inte.
Jag vet att det här kommer att låta...
- Jag vet inte hur jag ska säga det. - Vad?
En person överlevde. När riggen exploderade.
Jag tror att han är nyckeln till att rentvå min pappa.
Men det finns ett problem.
Jag vet att det här är sämsta möjliga tillfälle...
...men jag behöver din hjälp.
- Med vad? - En dörr.
- Är det här normalt för dig? - Vad?
Att smita in hos komapatienter.
Inte koma - katatoni.
För åtta år sen bärgade de ett dussin kroppar efter explosionen.
Bara en av dem lever i dag.
- För åtta år sen, som i...? - Samma kväll som min pappa dog.
Det var riggexplosionen som fick Connors att trycka av.
Den slog också ut dr Hess här.
- Ser du? - Du är inblandad i sjuka grejer.
- Det låter galet, jag vet... - "Låter"?
Vad ska jag annars göra?
Roxxon skyr inga medel för att ge min pappa hela skulden.
Den enda överlevaren är den enda som vet sanningen.
Det här är det enda sättet att ge min pappa rättvisa.
- Du är skyldig mig en tjänst. - Jag vet.
- Så vad gör vi nu? - Jag vet inte. Räknar till tre?
- Hittar du bara på det här? - Helt och hållet.
- Okej. Ett... - ...två...
...tre.
- Hör du mig? - Klart och tydligt.
- Det här är dörren. - Det här är dörren.
- Tror du att jag är nyckeln? - Titta.
- Vad tror du ska hända? - Jag har ingen som helst aning.
Vad är det värsta som kan hända?
- Att den inte går att öppna? - Betydligt värre saker kan hända.
Tandy? Tandy?
- Var är vi, Tandy? - Jag vet inte. Ty...
Vad är det för fel på honom?
- Oroa dig inte. Han kan inte... - Ty!
Han försökte just döda oss.
Då såg han oss uppenbarligen. Reglerna här måste vara annorlunda.
Vad i helvete försiggår?
Det värsta som kan hända.
Vi måste ut härifrån. Kom!
In här, titta!
- Vad i helvete är det som försiggår? - Milde tid.
Nåt nytt. Nåt förtjusande -
- otroligt, underbart nytt.
Och ni talar!
Vilken tid att leva.
En viktig fråga: Är ni här för att döda mig?
- Va? Nej! - Utmärkt. Häng med.
- Du är Ivan Hess. - Vem?
- Ivan Hess. - Jag vet inte vem det är.
- Vem är du då? - Jag är jag.
Jag har inget namn. Varför skulle jag? Har du ett namn?
Ja, jag heter Tandy. Det här är Tyrone.
Ni måste vara mycket speciella som har namn.
- Var är vi? - Vi är här.
Det är där vi är. Ursäkta mig ett ögonblick.
Jag kan inget göra åt signalerna -
- men jag kan ta bort ringandet som uppstår halvvägs.
Så många klockor. Var var vi?
Det spelar ingen roll. Vill ni sitta ner och se matchen?
Det är en väldigt spännande match.
Det är i slutet av 67:e.
Det står 1 382 lika.
Vänta... Halvvägs till vad?
- Du sa just "halvvägs". - Ja, till slutet.
- Slutet av vad? - Allt.
Verkligheten, tiden, er, mig -
- de obehagliga sociopaterna som springer i korridorerna...
Det börjar med signalerna och slutar med en smäll.
- Har ingen talat om det för er? - Herregud.
- Ty, jag tror att vi är på riggen. - Hur är det ens möjligt?
Vänta, vänta... Kommer inte allt då att explodera?
Om 1 minut och 47 sekunder.
Plus minus 0 sekunder. Så om exakt 1 minut och 43 sekunder.
- 41. - Vänta! Hur stoppar vi det här?
- Hur stoppar vi explosionen? - Den går inte att stoppa.
Jo, om man tog sig till kärnrummet och tryckte på nödstopp -
- och stängde alla avstängningsventiler...
- Var finns de? - I kärnrummet.
- Var finns kärnrummet? - På nedervåningen. I kärnan.
Okej, okej. Nödstopp och sen ventilerna.
- Tandy? - Ja, vi går.
Ni kan inte ta er dit. Det är garanterat omöjligt!
Vad har hänt med arbetarna?
Hoppas att du har blivit bättre på din grej.
- Gick det bra? - Du har blivit bättre.
- Jag tror att det är lättare här. - Du har ändå gjort framsteg...
- Var det där explosionen? - Nej.
Det kan det inte ha varit. Då skulle vi ha varit döda.
Vad sa hjorten till hinden?
"Inte för att skryta, men vad var det jag sa?"
Vad är det som händer?
Det som alltid händer - först signalerna, sen smällen.
- Jag har ju redan sagt det. - Upprepar det sig bara?
För att vara speciella behöver era intellekt slipas.
- Hur många gånger har det upprepats? - Jag försökte räkna en gång.
Men när man börjar närma sig 100 000 blir siffrorna luddiga.
Får en att tänka på siffrors natur. Vad är de egentligen?
- Vad var det där? - Vi ska nog ge oss av.
Annars slits vi i stycken.
Jag kan försäkra er om att det är obehagligt.
Kan du berätta vad som hänt här?
- Med vad? - Med hela stället, för åtta år sen.
Berätta vad som händer här varje gång det här upprepas.
En fråga som jag kan besvara. Okej.
Efter signalerna och nödljusen kommer energifrigörelsen.
Smällen vi just hörde?
Den förvandlar... alla förutom mig och er... till blodtörstiga monster.
- Jag kallar dem för Terrors. - Va?
Jag tror energin förpestar hjärnan med ren rädsla.
Rädslan sprider sig från person till person och... terroriserar.
Efter en minut ringer en arg kille.
30 sekunder efter det kommer den första explosionen.
Allt blir riktigt ostadigt efter det.
I synnerhet mina kollegor.
Fram tills... den stora smällen som tar slut på alltihop.
Eller som startar allt. Det är...
...svårt att veta. Tomaten eller ägget?
Ni lär vilja gömma er så att Monsieur Flambé inte ser er.
- Vi ska nog... - Ja.
Monsieur Flambé. Den var bra.
Franska är roligt. Oui?
Whee!
Det finns ingen bättre förströelse än att vara här när Wrenchy kommer.
Men han är inte lika otrevlig som Axey och Chainey.
Du frågade varifrån vi kom. Vi kom från den verkliga världen.
- Vi behöver... - Den verkliga världen?
Inget av det här är verkligt.
Menar du filosofiskt? Det är svårt att bevisa att nåt är verkligt.
Nej. Jag menar att det här inte är den verkliga världen.
Det här är ett katatoniskt tillstånd. Du har varit i det i åtta år.
Du minns ingenting som hände före det här, va?
Före vad? Det här är allt som nånsin funnits.
Hans hjärna är paj. Vi kan inte...
Nej. Jag behöver honom, Ty.
Vi måste hjälpa honom att reda ut vad som egentligen hände här.
Det måste finnas ett sätt att nå fram till honom.
Ivan.
- Ivan, du minns väl din dotter? - Dotter?
Ja, hon heter Mina.
Jag har hört en del båg i mitt liv, men en dotter? Jag har ingen dotter.
Jag har alltid velat ha en, innerst inne.
Hon är ute i världen och slutför ditt arbete.
- Vilket arbete? Jag har inget arbete. - Det har du visst.
Arbetet du gjorde med min far, Nathan Bowen. Ni var partners.
Nathan Bowen... Varför känner jag igen det namnet?
Menar du han i telefon?
Sa du just...?
Herregud...
Jag måste svara. Det är jobbet.
Nathan Bowen.
Då händer tre mycket dåliga saker.
Nummer ett: strukturell kollaps.
Och när skrovet träffar vattnet så inträffar nummer två:
En mycket stor explosion.
Han pratade med dig.
- För åtta år sen. - Hans eviga samtal är irriterande.
- Pappa... - Hej, sötnos.
Pappa.
Tandy, jag är förvirrad. Vad gör du på riggen?
Det är en riktigt bra fråga.
Jag ringde jobbet. De kopplade mig.
- Jag behövde bara prata med dig. - Okej. Vad behöver du få sagt?
Jag bara...
Jag saknar dig.
Tandy!
Vad fan var det där, Tandy?
Vi måste hitta en väg ut härifrån.
Vi får inte låta oss distraheras av...
Tandy, lyssna på mig. Vi måste stänga av ventilerna.
Vi måste få ut alla härifrån. Okej?
Absolut.
- Så småningom. - Tandy, jag...
Visst, visst. Jag får försöka göra det själv.
Temperaturen skjuter i höjden. Vi måste byta ut biten.
Det är inte biten. Vi sågar oss fort igenom stenen.
- Vad är det då som hettar upp allt? - Jag vet inte, men trycket stiger.
Hur är det möjligt om inget förändrats?
Vi ringer ingenjören, han kanske kan...
Jävlar. Är allt väl, Sam?
- Pappa, är du där? - Jag är här, sötnos.
Jag fattar inte att det är du.
Varför är du så förvånad? Du ser mig varje dag.
- Inte längre. - Vad menar du?
Du har jobbat så mycket att det känns som om jag aldrig får träffa dig.
Jag saknar det.
Jag saknar våra samtal, våra långa bilturer...
- Till och med dina dåliga skämt. - Jag är här nu.
- Vad vill du prata om? - Inget särskilt. Jag vill bara prata.
- Är det okej? - Absolut.
Berätta om din dag.
Du vill väl inte höra om alla tråkiga forskningsgrejer?
Jo, det vill jag verkligen. Jag lovar.
- Det funkade inte. - Vad funkade inte?
Att få ut honom härifrån.
Jag tryckte på nödstopp - det funkade inte. Inget av det.
Jag gjorde som han sa och det funkade inte.
Gjorde du?
Wow, det är faktiskt ganska imponerande.
Jag finns på nedervåningen om ni behöver mig.
Vi måste till den verkliga världen. Det här funkar inte.
Nej, jag vill inte tillbaka...
Inte än. Jag vill stanna. Jag vill prata med min pappa.
Vi kom hit tillsammans. Jag kan behöva dig för att få ut mig igen.
Okej. Ja.
Du har rätt. Vi sticker.
- Hur ska vi göra det? - Jag vet inte. Men vi rör vid honom.
Släpp bara.
På tre, okej?
- Ett... - ...två...
...tre.
Varför ljuger du så bra?
Jag borde bara gå härifrån.
Tandy? Vad har hänt med dig?
Du skulle följa med mig till Ivans sjukhussal.
Ivan?
Den knasige? Hans namn står skrivet över alla pappren.
Var lärde du dig det där?
Hur länge har du varit här sen jag gav mig av?
Låt mig besvara den frågan med en egen fråga.
Kör till.
Vad hette du, sa du?
- Hej, pappa. - Tandy...
Nej, i dag är det samma gamla visa.
- Tandy. - Var slutade vi senast?
- Visst ja. - Titta på mig, Tandy.
Okej.
- Vad i helvete var det där om?! - Skärp dig. Du är galen, som Ivan.
Menar du han som det står om i pappren? Nej, han är unikt galen.
Ta dig samman. Vi måste härifrån bägge två.
- Nej, jag trivs bra där jag är. - Du är ingenstans!
Du är fast i en sinnessjuk, katatonisk ingenjörs hjärna!
- Vad är så dåligt med det? - Allt.
Allt jag just sa i den meningen är befängt.
Tyrone, eller hur?
- Du heter väl Tyrone? - Bra.
Bra. Då minns du mig.
Jag minns brottstycken av mitt liv.
Men enligt det jag minns så var det fruktansvärt.
Ingen ringde mig. Ingen ringde mig eftersom ingen brydde sig.
Ingen känner mig fast de tror att de gör det. Jag var hemlös. Planlös.
Faderlös och vänlös.
- Du har en vän. - Vem?
- Jag. - Vi är inte vänner.
- Jag följde med dig... - Jag vädjade till dina känslor.
En dam i nöd och du svalde det.
- Nej. Nej, Tandy, jag... - Jag vittrade din svaghet på håll.
Och jag lurade dig, för det är vad jag gör - jag lurar folk.
Nej, Tandy, det är inte sån du är!
Inte här, nej. Här har jag mina grejer.
Jag har mina kort, min hatt att slänga dem i -
- monstren som hälsar på och min telefon.
När allt återställs igen har jag min pappa också.
Han är tillbaka.
Nå, hur mår du?
Jag kanske borde...
- Om du rör den där telefonen... - Vad? Vad gör du då?
- Hur länge har du varit här? - Jag slutade räkna efter 200.
- Tandy, du är sjuk! - Nej.
För en gångs skull så är jag inte det.
Du vill höra din pappas röst igen. Jag fattar.
- Det gör du inte. - Jag är kanske den ende som gör det.
- Men det är inte värt det. - Skitsnack.
Så om rollerna vore ombytta skulle du inte vilja prata med din...
Vad var det? Din bror?
Vad hette han nu igen? Bobby va?
- Billy. - Där ser du. Känner du?
Ilskan över att nån glömde hans namn.
Det är precis så jag känner, varje dag!
- Vad sa jag? - Drar du vapen mot mig nu?
- Rör inte telefonen. - Den finns inte på riktigt!
- Alltihop är bara minnen i... - Hej, pappa.
Nej, jag pratar bara med en kille som jag kände förut.
Varför gjorde du så där?
Nu måste jag vänta tills allt återställs igen!
Och jag tänker lägga på tills du slutar.
Skojar du med mig?
Tandy! Jag försöker hjälpa dig och hindra dig att...
Okej! Visst, Tandy.
Men har du berättat sanningen för honom?
Att ingen ringer dig.
Att du inte har några vänner. Att du är en tjuv.
Han vet säkert inte ens att du är en lögnare.
Vet han att du har börjat ta droger?
Vad skulle han tycka om sin missbrukardotter?
Jag anar viss aggression mellan er två.
Strunt samma.
- Hem med dig, Tyrone. - Du kan inte bara...
Okej, jag ger upp.
Jag fattar. Jag hade gjort samma sak om det handlade om Billy.
Men ärligt talat...
...så minns jag inte hur hans röst lät.
Jag skulle inte ens veta att det var han.
Den verkliga han.
Vi gör så här:
Jag lämnar dig här så länge du vill.
- Ställ bara en fråga till honom. - Vad för fråga?
Nåt som Ivan inte skulle känna till.
- Vad pratar du om? - Om det här är din pappa...
...din verkliga pappa, så fråga honom nåt som bara han vet svaret på.
Om han svarar så kanske du har rätt.
Då kanske du får ut mer av att vara här.
Men om det inte är din pappa...
Bara en fråga.
Bara en fråga, sen lovar jag att jag lämnar dig i fred.
Pappa?
- Jag måste fråga dig en sak. - Vad som helst, hjärtat.
- Vem sitter bakom dig i bilen? - Jag förstår inte.
Du kör över Paris Road Bridge just nu.
- Vem sitter i baksätet? - Ingen.
Det sitter ingen i baksätet.
- Pappa... - Ja?
- Jag saknar dig. - Jag är ju här, sötnos.
Nej. Det är du inte.
Farväl, pappa.
Spännande nyheter: Red Sox gjorde poäng.
Det är inte längre oavgjort.
Vad håller du på med?
Varifrån tror du att den här kakan kom?
Är inte det en teologisk fråga så vet jag inte vad som är det.
Din dotter bakade den åt dig. För åtta år sen.
Jag vill bara titta på tv.
Red Sox vinner äntligen, och om de håller ut...
Nej, du har ett ansvar som far. Du kan inte bara ge dig av!
En flicka behöver sin far.
Mer och under längre tid än hon nånsin skulle erkänna.
Ibland kan de inte finnas där och det är ingens fel, men ibland...
Ibland har de ett val.
Och du har ett val.
En far måste göra det rätta, förstår du?
Hon bakade den här till dig.
Mina. Minns du?
- Det gör jag inte. - I sin Easy-Bake Oven.
Med sitt eget specialrecept och sin egen hemliga ingrediens.
Jag förstår vagt vad det är du försöker göra...
- ...och jag borde nog uppskatta det. - Kardemumma.
Förstås. Kardemumma.
Det är naturligt antidepressivt.
Hon fick aldrig chansen att tala om det för mig.
Det är vad det är. Det är kardemumma.
Mina...
Herregud, var är hon?
Hon har hälsat på dig. Varje dag på sjukhuset.
- Vill du träffa henne? - Mer än nåt annat.
Men... jag kan inte.
- Jag är instängd här. - Det kanske du inte är.
Ta dig bara till kärnrummet och stäng ventilerna.
Du sa ju att du hade försökt.
Det måste vara han som gör det. Det är hans hjärna.
Jag kan inte ta mig dit. Jag har försökt gång efter annan.
Jag har tagit alla faktorer, alla variabler i beaktande...
Faktiskt så... finns det två variabler som du inte har räknat med än.
Du, min kära, är din fars dotter.
Jag vet.
Vi sätter igång. Det skulle inte förbli oavgjort för alltid.
Det är okej.
Du är okej.
Vilka är ni?
Var är min dotter?
Jag måste få träffa Mina!
- Pappa! - Hej.
Jag har saknat dig.
Hur mår du? Du ser strålande ut.
- Mår du bra? - Ja, självklart.
- Och du? - Ja.
Du, din pappa...
Det han sa om trappstegen som vi går uppför...
Han hade rätt.
Han brukade ha det.
- Hallå? - Hej. Ringer jag för sent?
På tok för sent. Altarråttan Lenny har ett stort möte i morgon bitti.
Hur fick du tag i det här numret?
Du är inte den enda med ett sinne för bluffmakeri. Och...
...jag vet inte...
Jag behövde bara nån att prata med.
- Om vad? - Jag hittade ett gammalt band.
Vi tramsade oss med pappas gamla ljudinspelare.
Jag hade inte tänkt på den på åratal. Jag menar...
- Varför ringde du mig? - Jag...
- Jag ville prata med nån som förstår. - Tryck på play.
- Jag vill leka med den. - Pappa gav den till mig, Ty-Ty.
Snälla, låt mig leka med den!
Okej, kan du göra det här ljudet åt mig?
Då kör vi.
"Korv och bönor"?
Det här är svårare än det ser ut. Jag behöver penna och papper.
Han var faktiskt ganska duktig.
Ja. Ja, det var han.
- Du, däremot... Du var urusel. - Kom igen. Jag var typ sex år.
Även för att vara en sexåring.
- Men jag ursäktar det. Vet du varför? - Varför?
För du hade inte träffat mig än.
Det måste vara förklaringen.
Du...
Kan du spela upp det igen?
Ja.
Text: Fredrik Ringstedt-Axberg www.sdimedia.com